De ce azi?
- Vrei să spun eu? - Sunt 18 luni de la ultima ședință.
- Tu nu citești ziarele? - Uneori...
Te uiți la televizor?
Știi de ce am venit.
Am venit fiindcă...
Ce s-a întâmplat, John?
Sherl...
Trebuie să spui.
Prietenul meu cel mai bun... Sherlock Holmes...
...e mort.
SHERLOCK Sezonul 2 Episodul 3
Traducerea: Andrada2003-BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro Thanks to www.addic7ed.com
"Cascada din Reichenbach". Capodopera lui Turner.
Recuperată grație talentului domnului Sherlock Holmes.
TREI LUNI MAI DEVREME
- Un mic simbol al recunoștinței. - Butoni cu diamante. Am cămăși cu nasturi.
- Vrea să spună "mulțumesc". Spune odată! - Mulțumesc.
Stai aici.
După chinurile îndurate, sunt din nou alături de familia mea.
Trebuie să mulțumim unui singur om pentru eliberarea mea.
Lui Sherlock Holmes.
Ac de cravată. Nu port cravate.
Peter Ricoletti, primul pe lista Interpolului din 1982 încoace.
L-am prins și trebuie să-i mulțumim celui care ne-a furnizat pistele decisive.
Ca întotdeauna, plin de tact și de diplomație.
- E sarcastic. - Da.
Din partea tuturor.
Pune-ți pălăria!
- Da, Sherlock, pune-ți pălăria. - Hai să terminăm odată.
"Cercetătorul"! "Cercetătorul Sherlock Holmes"!
- Toți primesc câte una. - Ce anume?
O poreclă în tabloide. SuBo, Nick cel Rău. Poate și eu primesc.
Pagina 5, articolul 6, prima propoziție. De ce fotografiază mereu pălăria?!
- "Burlacul John Watson". Ce insinuează? - Ce naiba de pălărie e asta?
- E șapcă? De ce are cozoroc dublu? - E o căciulă.
"Văzut frecvent în compania burlacului John Watson".
- Oare se aruncă? - "Burlacul convins John Watson".
- Gata, trebuie să fim mai atenți. - Are apărători.
Protecții de urechi. E o căciulă. Cum adică, să fim mai atenți?
Adică nu mai e o simplă căciulă. E pălăria lui Sherlock Holmes.
Nu mai ești un detectiv privat.
- Ești aproape faimos. - Le trece.
Sper. Ziarele se vor întoarce, Sherlock.
Mereu fac asta. Se vor întoarce împotriva ta.
- Chiar te deranjează ce zic oamenii. - Da.
De ce te deranjează pe tine ce zic despre mine?
Dă-te la fund deocamdată. Găsește-ți un caz săptămâna asta.
Nu mai apărea la știri.
TURNUL LONDREI, ORA 11
BIJUTERIILE COROANEI
- E telefonul tău. - Demult face așa.
Ai mai vorbit cu el în ultima vreme?
Henry Fishguard nu s-a sinucis. Polițiștilor le-au scăpat multe.
- Un caz presant? - Toate sunt așa până le rezolv.
Luați-vă înapoi cheia, vă rog. Mulțumesc.
Mă scuzați, domnule. Aveți ceva metalic, chei, celular?
Puteți trece. Mulțumesc.
- Merge o cafea? - Da, de ce nu?
Acțiunile Gilt au șapte puncte.
Dutch Telecom e în cădere liberă. Mulțumesc, Harvey.
BANCA ANGLIEI, ORA 11
Ce ziceți? Le refuzăm tuturor eliberarea condiționată și îi spânzurăm?
Să-i dăm drumul.
"Urgență! Vă rugăm să plecați!"
Domnule, vă rog să plecați.
- Domnule, a avut loc o spargere. - Nu-i domeniul nostru.
Am vrea noi...
Tezaurul?!
Cum naiba au intrat în Turnul Londrei, cu toată paza de acolo?!
- Spune-le că suntem pe drum! - A mai avut loc o spargere.
La Banca Angliei!
Domnule, sistemul de securitate a căzut!
- Acum ce mai e? - Închisoarea Pentonville.
Nu!
Nu vă grăbiți.
Răspund eu.
- Poftim. - Nu acum, sunt ocupat.
- Nu acum! - Sherlock, s-a întors.
"Vino să ne jucăm. Tower Hill. Jim Moriarty"
Sticla asta e mai dură ca orice.
Nu și decât cărbunele cristalizat. A folosit un diamant.
"Aduceți-l pe Sherlock"
"Hoțul de bijuterii va fi judecat la Bailey"
"Detectivul amator compare ca martor expert"
- Gata? - Da.
- La o parte! - Domnule Holmes!
- Faceți loc! - Urcați.
- Ține minte... - Da.
- Nu uita să... - Da.
- Ține minte, nu face pe deșteptul. - Nu.
Vorbește scurt și la obiect.
Doamne ferește ca martorul la proces să pară prea inteligent.
"Inteligent" e-n regulă. Să nu facă pe deșteptul e altceva.
- Voi fi eu însumi. - Tu mă asculți?!
Azi, la Old Bailey...
- E procesul secolului... - Procesul lui James Moriarty...
James Moriarty a fost acuzat de...
...tentativă de jaf al bijuteriilor Coroanei.
La Old Bailey va veni și eroul din cazul Reichenbach, Sherlock Holmes.
Vrei să-mi bagi mâna în buzunar?
Mersi.
Coroana contra lui Moriarty, începem procesul.
Tu ești.
- Ai greșit toaleta. - Sunt o mare admiratoare.
- Evident. - Ți-am citit toate cazurile.
Îmi dai un autograf pe cămașă?
Sunt două tipuri de admiratori.
Tipul A, "prinde-mă înainte să ucid din nou".
- Și tipul B? - Dormitorul tău e în apropiere.
Ghici care din cele două tipuri sunt?
Niciunul.
Nu ești o admiratoare. Urmele de pe brațe sunt de la marginea unui birou.
Scrii repede, probabil ai un termen limită.
Asta-i tot?
Ai o pată de tuș pe încheietură și o umflătură în buzunarul hainei.
- O dovadă? - Pata e făcută dinadins,
să vezi dacă sunt așa de bun cum se spune.
E tuș folosit la ziare.
Pata e făcută cu degetul tău.
Ești ziaristă. Nu te-ai murdărit la presă.
- Ai făcut-o ca să mă testezi. - Îmi placi.
Ar fi ceva, "Sherlock Holmes, omul din spatele pălăriei".
Kitty... Riley. Încântată de cunoștință.
Te scutesc de întrebări. Nu-ți dau niciun interviu. Nu vreau bani.
Ești doar amic platonic cu John Watson? Te pot cita și dacă negi.
Sunt multe bârfe în presă despre voi.
Odată și odată, vei avea nevoie de cineva de partea ta.
Cineva care să scrie ce trebuie.
Crezi că tu ești fata potrivită?
Sunt isteață și poți avea încredere totală în mine.
Isteață? Bun, ești ziarist de investigații.
Uită-te la mine și spune ce vezi.
Dacă ești talentată, n-ai nevoie de interviu, poți "citi" ce te interesează.
Nu? Bine, e rândul meu.
Văd pe cineva care așteaptă să dea lovitura și să fie remarcată de editor.
Porți o fustă scumpă, i-ai făcut tiv de două ori. E singura de calitate.
Nu-ți permiți o manichiură prea des. Văd o persoană flămândă,
dar nu văd nici istețime, nici încredere.
Mă poți cita, dacă vrei, cu două cuvinte: MĂ DEZGUȘTI.
- "Consultant criminal"? - Da.
Așa ați spus. Puteți explica mai pe larg?
- James Moriarty poate fi închiriat. - Un comerciant, deci?
Dar nu de genul celor care repară instalațiile?
Nu, al celor care pun bombe și comit asasinate.
Dar cred că vă poate repara și instalația.
L-ați descrie ca fiind...
- Influențați martorul. - Poftim?
Avocatul va obiecta și judecătorul îl va susține.
Întrebați-mă CUM l-aș descrie?
Ce părere mi-a făcut? Nu așa vă învață?
Domnule Holmes, ne descurcăm și fără ajutorul dvs.
Cum l-ați descrie pe acest om, caracterul său?
O primă greșeală. James Moriarty nu e deloc om.
E un păianjen.
Stă în centrul unei pânze criminale și țese mii de amenințări,
știind exact cum să le pună în aplicare.
- De cât timp...? - Nu, nu faceți asta.
- Nu-i întrebarea potrivită. - Domnule Holmes!
De când îl cunosc? Nu-i cea mai bună întrebare.
Ne-am întâlnit de două ori, în total cinci minute.
Am scos arma și a vrut să mă arunce în aer.
Am simțit că e ceva deosebit între noi.
Doamnă Sorrel, chiar îl considerați expert pe omul ăsta?
După ce l-a cunoscut pe acuzat doar cinci minute?
Am fost expert după doar două minute. Cinci minute erau prea multe.
- Asta rămâne la aprecierea juriului. - Serios?
O bibliotecară, doi profesori, doi cu slujbe stresante, probabil la primărie.
Președinta e cadru medical, probabil cu specializare în străinătate.
Șapte din ei sunt căsătoriți, doi au o aventură unul cu altul.
Tocmai au servit niște biscuiți cu ceai. Vă spun și cine a mâncat vafe?
Domnule Holmes!
Ați fost chemat să răspundeți întrebărilor doamnei Sorrel,
nu să vă etalați dibăcia intelectuală.
Răspundeți scurt și la obiect.
Orice altceva va fi considerat sfidarea curții.
Credeți că rezistați câteva minute fără să vă dați mare?!
Ce ți-am zis eu? Ți-am zis să nu faci pe deșteptul.
- Nu puteam repeta ca o bandă. Deci? - Deci ce?
Ai fost în public de la început până la sfârșit.
Exact cum ai zis tu. A stat calm, nu s-a agitat deloc.
Moriarty nu-și construiește nicio apărare.
Banca Angliei, Turnul Londrei, Pentonville.
Trei din cele mai bine păzite locuri din Anglia
și totuși, cu șase săptămâni în urmă, Moriarty le-a spart pe toate
și nimeni nu știe de ce sau cum.
- Știm doar... - Că a fost arestat.
- Termină. - Cu ce?
- Cu privirea aia. Iar ai privirea aia. - Eu nu mă văd.
Așa-i fața mea.
E fața "știm amândoi despre ce-i vorba".
- Da, știm. - Eu nu știu și de-aia mă enervezi.
Dacă Moriarty voia bijuteriile, le-ar fi avut.
Dacă voia să elibereze prizonierii, ar fi fost deja pe străzi.
E în celulă fiindcă așa a vrut el.
Toate astea fac parte din planul său.
Domnule Crayhill, vă chemați primul martor?
Onorată instanță, nu vom chema niciun martor.
Nu înțeleg. Ați pledat "nevinovat".
Mai mult de-atât, clientul meu nu vrea să prezinte nicio probă.
Apărarea se retrage.
Doamnelor și domnilor, stimați jurați, James Moriarty a fost acuzat
de mai multe tentative de jaf.
Aceste infracțiuni, dacă va fi găsit vinovat,
îi vor aduce o condamnare la mai mulți ani de închisoare,
dar apărătorul său alege să nu aducă nicio dovadă
care să-i susțină nevinovăția.
Mă aflu în ipostaza neobișnuită de a recomanda un verdict.
Trebuie să-l declarați vinovat.
Vinovat.
Trebuie să-l declarați vinovat.
- Se întorc în sală. - Au trecut doar șase minute.
Mă mir că au stat totuși așa de mult.
E simplu ca bună ziua.
Ați ajuns cu toții la o înțelegere în privința verdictului?
Nevinovat, l-au declarat nevinovat.
Fără nicio apărare și tot e liber.
Sherlock? Mă asculți? E liber și va veni după tine.
În general, oamenii bat la ușă.
Dar tu nu ești ca alți oameni.
Tocmai am făcut ceaiul.
Johann Sebastian s-ar îngrozi.
- Se poate? - Te rog.
Pe patul de moarte, Bach și-a auzit fiul cântând la pian o piesă de-a sa.
Băiatul s-a oprit înainte de final.
Muribundul a sărit din pat, a fugit la pian și a terminat-o.
- Nu-i plăceau melodiile neterminate. - Nici ție, de-aia ai venit.
- Recunoaște, ești încântat puțin. - De verdict?
De faptul că sunt liber.
În fiecare poveste trebuie să existe câte-un personaj negativ.
Ai nevoie de mine, altfel nu ești nimic.
Noi doi suntem la fel, dar tu ești plicticos.
Ești de partea îngerilor.
- I-ai avut la mână pe jurați cu ceva. - Am pătruns eu în Turnul Londrei
și crezi că nu puteam ajunge în 12 camere de hotel?
Rețeaua de cablu.
Fiecare cameră din hotel are un televizor personalizat.
Și fiecare persoană are puncte nevralgice.
Au pe cineva pe care vor să protejeze.
Floare la ureche.
Și cum te-ai gândit s-o faci? Să mă termini?
Asta-i problema finală.
Ți-ai dat seama care-i problema finală?
Eu ți-am spus, dar m-ai ascultat?
Cât de greu îți e să zici "nu știu"?
- Nu știu. - Inteligent, groaznic de inteligent.
- Apropo de asta, le-ai spus amicilor tăi? - Ce să le spun?
- De ce am intrat acolo și n-am luat nimic? - Nu.
- Dar tu știi? - Normal.
- Atunci, dă-i drumul. - Să-ți spun ce știi deja?
- Nu, să-mi dovedești că știi. - N-ai luat nimic fiindcă n-aveai nevoie.
- Bine... - Niciodată nu vei avea nevoie de ceva.
- Foarte bine. De ce? - Fiindcă nimic din Banca Angliei,
din Turnul Londrei sau din Pentonville nu se compară ca valoare
cu codul folosit să intri acolo.
Pot deschide orice ușă, de oriunde, cu doar câteva linii de cod computerizat.
Nu mai există conturi bancare secrete, toate pot fi ale mele.
De fapt, nu mai există cuvântul "secret", e proprietatea mea.
Coduri nucleare?
Aș putea arunca în aer NATO în ordine alfabetică.
Într-o lume plină de uși ferecate. Cel care deține cheia e rege.
Trebuia să mă fi văzut cu coroana.
Ți-ai făcut reclamă în timpul procesului, ai arătat lumii întregi ce poți face.
M-ai ajutat și tu.
Ce mai listă de clienți! Guverne ilegitime, agenții de informații, celule teroriste.
Toți mă vor.
Dintr-o dată, sunt domnul Sex.
Dacă tot poți sparge orice bancă, ce-ți mai pasă cine plătește mai mult?
Nu-mi pasă. Vreau doar să-i văd cum se bat între ei.
"Pe mine mă iubește tati cel mai mult". Oamenii simpli sunt adorabili, nu?
Tu știi, îl ai pe John. Ar trebui să-mi iau și eu unul.
- De ce faci toate astea? - Cred că va fi amuzant.
Nu vrei nici bani, nici putere. Atunci ce vrei?
Vreau să rezolv problema. Problema noastră.
Problema finală.
Căderea va începe în curând, Sherlock.
Nu-ți fie frică, orice cădere e ca un zbor,
doar că destinația e definitivă.
- Nu mi-au plăcut niciodată ghicitorile. - Învață să-ți placă.
Îți rămân dator o cădere, Sherlock.
Îți... rămân... dator.
"Moriarty e liber"
"Cum de-a fost achitat"
"Ce va face eroul din cazul Reichenbacher?"
DOUĂ LUNI MAI TÂRZIU
"Aveți o problemă cu cardul. Vă rugăm așteptați."
"Mulțumim pentru răbdare... John."
Scuzați, îl caut pe Mycroft Holmes.
Știți cumva dacă e pe-aici?
Nu mă auziți? Mă aude cineva?
Știe careva dintre voi unde-i Mycroft Holmes, trebuia să ne întâlnim?
Ce naiba, sunt invizibil, nu mă vede nimeni?
Mersi, băieți. Trebuie să-l văd pe Mycroft Holmes. Ce naiba?!
John, tradițiile sunt cele care ne definesc.
Și tăcerea totală face parte din tradiții? Nu puteai zice nici "dă-mi zahărul"?
Trei sferturi din corpul diplomatic și jumătate din membrii guvernului
care iau ceaiul la aceeași măsuță cu rotile sunt un lucru bun, zău.
Nu vrem să se repete anul 1972.
- Dar putem discuta și aici. - Citești așa ceva?
Mi-a sărit în ochi. Sâmbătă vor avea un articol mai amplu.
Aș vrea să știu de unde are informațiile.
De la cineva pe nume Brook. Îți sună cunoscut?
- Un prieten din școală? - De-al lui Sherlock?!
Nu de asta te-am chemat însă.
- Cine-i ăsta? - Nu știi? Nu l-ai mai văzut?
Și-a luat un apartament în Baker Street, lângă al vostru.
- Mă gândeam să fac o băută cu vecinii. - Nu cred că asta vrei.
Sulejmani, mercenar albanez, antrenat să ucidă,
locuiește la nici șase metri de voi.
Locul e frumos, aproape de stație...
Ce legătură are cu mine?
Diacenko. Ludmila.
- Cred că pe ea am văzut-o. - Asasină rusoaică.
- A luat apartamentul de vizavi. - Pare a fi un tipar.
De fapt, patru criminali internaționali s-au mutat
la o aruncătură de băț de 221B.
Vrei să-mi spui ceva?
- Trebuie să mă mut? - Știi care-i numitorul comun, nu?
- Crezi că-i Moriarty? - I-a promis lui Sherlock că se întoarce.
- Dacă era el, era deja mort. - Atunci cine să fie dacă nu el?
De ce nu discuți cu Sherlock, dacă ești așa de îngrijorat pentru el?
Nu-mi mai spune...
Sunt prea multe povești între noi. Răfuieli vechi, resentimente.
I-ai confiscat Ștrumfii? I l-ai rupt pe Action Man?
Știm amândoi ce va urma, John. Moriarty a jurat să-și distrugă rivalul.
Vrei să am eu grijă de fratele tău fiindcă nu acceptă să-l ajuți tu?
Dacă nu te deranjează.
- Pardon. - Scuze.
- Sherlock, ceva ciudat...ce se întâmplă? - O răpire.
- Rufus Bruhl. Ambasadorul în SUA. - E în Washington, nu?
Nu el, copiii săi. Max și Claudette, de 7 și 9 ani.
- Erau la St. Aldates. - Un internat din Surrey.
Școala s-a terminat și copiii au plecat acasă.
Au mai rămas câțiva, printre care și ei.
S-au evaporat de acolo.
- Ambasadorul te-a cerut expres. - Eroul din cazul Reichenbacher.
Ce mișto e să lucrezi cu o vedetă!
Nu vă mai reținem mult. Mulțumesc.
Doamna Mackenzie, directoarea internatului. Ia-o ușor.
Dnă Mackenzie, trebuia să ai grijă de copii,
dar ai lăsat internatul vraiște aseară.
Ești idioată, bețivă sau criminală? Spune-mi!
Toate ușile și ferestrele au fost închise.
Nimeni, nici măcar eu, n-a intrat în camera lor.
- Trebuie să mă credeți! - Vă cred. Voiam doar să spuneți repede.
Doamna Mackenzie are nevoie de mască de oxigen.
La 6000 de lire pe semestru, ai pretenția să aibă grijă de copii.
Ziceai că ceilalți copii plecaseră în vacanță.
Numai ei mai rămăseseră pe palierul ăsta.
Nicio urmă de efracție.
Probabil spărgătorul a fost ascuns în interior.
Arată-mi unde dormea băiatul.
Băiatul dormea mereu aici.
Vedea unica sursă de lumină de pe hol.
Recunoștea fiecare formă, fiecare siluetă, a oricui ar fi venit la ușă.
- Și? - Dacă se apropia de ușă cineva necunoscut,
poate a văzut umbra armei.
Ce-ar fi făcut?
În cele câteva secunde până să intre, ce-ar fi făcut în afară să țipe?
Băiețelul acesta, care citea cărți cu spioni, ce-ar fi făcut el?
Ar fi lăsat un indiciu?
Cheamă-l pe Anderson!
Ulei din semințe de in.
- Rar folosit, dar nu ne indică răpitorul. - Genial, Anderson.
- Zău? - Da, ești genial de idiot.
Pe podea.
- A făcut potecă. - Băiatul a fost pus să meargă în față.
- Pe vârfuri? - Arată că era speriat.
Avea o armă la cap.
Fata a fost împinsă în spatele lui și trasă din lateral.
Își ținea brațul stâng în jurul gâtului ei.
Aici se termină urmele. Nu știm unde-au plecat mai departe.
Până la urmă, n-am aflat nimic.
Ai dreptate, Anderson, nimic.
Doar mărimea la pantofi, înălțimea, mersul și alura.
- Te distrezi? - Începusem...
N-ar trebui să zâmbești. E vorba de răpirea unor copii.
Cum a trecut de camerele de supraveghere? Toate ușile erau încuiate.
- A intrat când nu erau încuiate. - Un străin nu intră așa într-o școală.
Oricine poate intra oriunde dacă-și alege momentul potrivit.
Ieri s-a luat vacanță, era plin de părinți, de șoferi, de personal.
Ce mai contează un străin printre atâția?
I-a așteptat.
Și-a găsit o ascunzătoare.
Molly!
- Bună, tocmai plecam. Am o întâlnire. - Nu pleci nicăieri.
Anuleaz-o, iei cina cu mine. Trebuie să mă ajuți.
Trebuie să găsim un vechi prieten de-al tău.
- N-a fost cuminte. - Moriarty?
Jim n-a fost iubitul meu. Am ieșit de vreo trei ori și i-am dat papucii.
Apoi a furat bijuteriile Coroanei, a spart Banca Angliei, a deschis pușcăria.
De dragul legii, ar fi mai bine să eviți tentativele viitoare de a avea o relație.
Ulei din urma de pantof a răpitorului.
Ne va conduce la Moriarty. Toate urmele de pe pantoful său s-au păstrat.
Amprenta tălpii e ca un pașaport. Dacă avem noroc, aflăm tot ce pune la cale.
Îmi trebuie rezultatul analizei.
E alcalină.
- Mulțumesc, John. - Molly.
1. Calcar
2. Bitum
3. Praf de cărămidă
4. Urme vegetale
Îți... rămân... dator.
Moleculă de glicerină.
Tu ce ești?
Cum adică, "îți rămân dator"?
Așa ai spus.
- Bombăneai când lucrai. - Îmi luam notițe în gând.
Ești ca tata, pe undeva. E mort. Scuze.
Nu te simți obligată să faci conversație, nu-i domeniul tău.
Când era pe moarte, era vesel și încântător,
mai puțin când credea că nu-l vede nimeni.
- L-am văzut o dată și era trist. - Molly.
Și tu pari trist când crezi că nu te vede nimeni.
Ești bine? Să nu spui că da, fiindcă știu ce înseamnă asta,
să fii trist când crezi că nu te vede nimeni.
- Mă vezi tu. - Eu nu contez.
Vreau să zic că, dacă pot face ceva, orice,
dacă ai nevoie de ceva, poți apela la mine.
Dacă ai nevoie de ceva, e-n regulă.
- Ce-aș putea avea nevoie de la tine? - De nimic. Nu știu.
Ar trebui să spui "mulțumesc".
Mulțumesc?
Merg să-mi iau niște cartofi pai. Tu vrei ceva?
În regulă, știu că nu vrei.
- De fapt, aș... - Știu că nu vrei.
Sherlock?
- Mai am un plic ca acesta. - Poftim?
L-am găsit azi la noi la ușă. Să-ți arăt.
E exact același sigiliu.
- Firimituri. - Era acolo când am ajuns.
O cărare de firimituri.
Ca-n poveștile fraților Grimm.
Doi copii duși în pădure de un tată crud, care urmează o cărare de firimituri.
E "Hansel și Gretel". Ce fel de răpitor lasă indicii?
Cel care vrea să se laude și crede că totul e un joc.
Stătea în apartamentul nostru și mi-a zis exact așa:
"În toate poveștile trebuie să fie câte-un personaj negativ."
A cincea substanță e din poveste. Casa vrăjitoarei.
Molecula de glicerină.
PGPR!
- Ce-i ăla? - Se folosește la ciocolată.
Faxul ăsta a venit acum o oră.
- "Grăbește-te, mor!" - Ce-ai aflat?
Trebuie să găsim un loc din oraș unde apar toate cele cinci elemente.
Calcar, bitum, praf de cărămidă, urme vegetale...
- Ciocolată? - Poate o fabrică de dulciuri dezafectată.
Trebuie să restrângem aria căutării. Fabrică de dulciuri cu bitum?
Nu, e prea generic. Ceva mai concret.
Calcar, argilă calcaroasă. Asta-i mai rară.
Praf de cărămidă?
Un șantier... cărămizi din 1950.
Sunt mii de șantiere în Londra.
- Am pus oamenii să verifice. - Și eu la fel!
Rețeaua vagabonzilor, mai rapidă ca poliția, mai puțin dispusă să ia mită.
John!
Rhododendron ponticum. Asta-i!
- Addlestone. - Poftim?
Kilometri de fabrici dezafectate între parc și rău. Acolo sunt toate.
Să mergem!
Voi mergeți acolo. Căutați peste tot.
Răspândiți-vă, vă rog!
Era aprinsă nu demult. Încă sunt aici! Ambalaje de bomboane?
Ce vă dădea să mâncați? Hansel și Gretel...
- Mercur. - Poftim?
Ambalajele sunt colorate cu mercur, sunt letale. Cu cât mănâncă mai mult...
- Îi omoară. - Nu-i suficient mercur cât să-i omoare.
În cantitate mai mare îi poate omorî.
Nici nu trebuia să fie aici pentru execuție.
Crimă prin telecomandă, putea fi la sute de km.
Cu cât sunt mai flămânzi, cu atât mănâncă mai mult și mor mai repede.
- Sherlock... - Veniți aici!
L-am prins, nu-ți face griji.
Bun, profesioniștii au terminat. Dacă vor și amatorii, e rândul lor.
Ține minte că-i în stare de șoc și are doar 7 ani,
deci nu poți decât să...
- Să nu fiu eu însumi? - Așa ar trebui.
Claudette, eu...
Nu, știu că ți-a fost greu.
- Ascultă-mă, Claudette! - Ieși!
- N-are niciun sens. - Copila e traumatizată.
- Sherlock îi amintește cumva de răpitor. - Ce-a zis?
- N-a mai scos nicio silabă. - Băiatul e inconștient.
Încă e la reanimare.
Nu i-o lua în nume de rău. Și mie-mi vine să urlu când intri în cameră.
Majoritatea simte la fel.
Haide...
Ai făcut o treabă nemaipomenită găsind copiii după amprenta unui pantof.
- Mulțumesc. - Incredibil.
- Ești bine? - Mă gândesc.
Ăsta-i taxiul meu, tu ia altul. Poate-ți vine să vorbești.
- E ciocolată? - Căutăm o fabrică dezafectată.
Ieși!
E vreo problemă?
Poți să-l închizi, te rog?
Poți să-l închizi?!
Bună. Ești pregătit pentru poveste?
Aceasta este povestea lui sir Fală-Mare.
O urmă, asta-i tot ce-a avut.
O urmă.
Știi cum e el. Criminalistul din Baker Street.
Băieții noștri n-ar fi putut s-o facă.
- De aia avem nevoie de el. E mai bun. - E o explicație.
Și care e cealaltă?
Sir Fală-Mare a fost cel mai curajos și mai isteț cavaler al Mesei Rotunde.
Dar ceilalți cavaleri s-au plictisit repede de poveștile lui
despre cât de curajos a fost și câți dragoni a ucis.
Și au început să se întrebe: "Oare sunt adevărate poveștile lui sir Fală-Mare?"
- Numai el a putut găsi proba. - Necaz...
Iar fata țipă când îl vede... un bărbat pe care nu-l mai văzuse.
- Dacă nu cumva l-a mai văzut. - Ce vrei să spui?
Știi ce vreau să spun, dar nu vrei să te gândești la asta.
Unul dintre cavaleri s-a dus la regele Arthur și i-a spus:
"Nu cred poveștile lui sir Fală-Mare."
"E un mare mincinos care inventează istorii pentru a arăta bine".
Doar nu sugerați că are vreo legătură?
Trebuie să luăm în considerare posibilitatea.
Și atunci, chiar și regele a început să se întrebe.
Dar nu s-a sfârșit acolo problema lui sir Fală-Mare.
Nu...
N-a fost aceea problema finală.
Sfârșit.
Oprește taxiul.
Oprește taxiul! Ce-a fost asta?!
- Ce-a fost asta? - Nu te costă nimic.
Atenție!
Mulțumesc.
Sherlock!
El este. El e.
Sulejmani sau așa ceva. Mycroft mi-a arătat dosarul lui.
Mare mafiot albanez, stă la două case de noi.
A murit pentru că i-am strâns mâna.
Mi-a salvat viața, dar n-a putut da mâna cu mine. De ce?
Patru asasini care trăiesc chiar lângă noi.
N-au venit să mă omoare. Trebuie să mă țină în viață.
Am ceva ce vor toți.
- Dar dacă unul din ei mă abordează... - Ceilalți îl ucid înainte să reușească.
Toată atenția lor e concentrată pe mine.
Există o rețea de supraveghere care se strânge în jurul nostru.
Ce ai tu atât de important?
Trebuie să întreb despre curățenie.
Detalii precise, ce s-a curățat în ultima săptămână?
- Marți ți-am spălat linoleumul. - Nu, camera asta, aici vom găsi.
A fost deranjat praful?
Totul se poate pune la loc, dar praful vorbește de la sine.
Ce tot caută?
- Camere. Suntem supravegheați. - Camere? Aici?
Sunt în cămașa de noapte!
- Nu, inspectore. - De ce?
- Răspunsul e nu. - N-ai auzit întrebarea!
Vrei să mă duci la secție. Te-am scutit de întrebare.
Sherlock...
- Țipătul? - Da.
Cine? Donovan? Pariez că ea a fost.
"Sunt cumva responsabil de răpire?" Moriarty e deștept.
A sădit îndoiala în mintea ei. Senzația aceea de sâcâială.
Tu trebuie să fii puternic să-i reziști.
Nu poți ucide o idee, nu-i așa?
Nu o dată și-a făcut cămin...aici.
- Vrei să vii? - O fotografie. Următoarea lui mișcare.
Jocul lui Moriarty. Întâi țipătul, apoi o imagine a mea fiind dus la secție.
Vrea să mă distrugă bucată cu bucată.
Este un joc, Lestrade, dar nu unul pe care sunt dispus să-l joc.
Transmite salutările mele doamnei sergent Donovan.
- Vor sta la sfat. - Pentru ce?
Dacă să se întoarcă cu un mandat să mă aresteze.
- Așa se procedează. - Trebuia să te duci cu el. Oamenii...
Nu-mi pasă ce cred oamenii.
Ți-ar păsa dacă te-ar crede prost.
- Sau că te înșeli. - Nu, ei ar fi așa.
Sherlock, nu vreau să creadă lumea că ești...
- Că sunt ce? - Un escroc.
- Îți faci griji că au dreptate. - Poftim?
Că au dreptate în privința mea. De asta ești supărat.
Nu poți să nu te gândești că poate au dreptate.
- Ți-e teamă că te-au prins. - Nu mi-e teamă.
Moriarty se joacă și cu mintea ta. Nu poți vedea ce se întâmplă?!
- Știu că nu ești escroc. - Ești sigur sută la sută?
Nimeni nu se poate preface tot timpul că e un atotștiutor enervant.
- Sherlock Holmes? - Da, domnule.
Cel de prin ziare?
Am crezut că e detectiv particular.
- Este. - Ne-am consultat cu el, asta-mi spui?
Dar nu l-am folosit la cazuri adevărate?
- La unul sau două. - Sau 20-30.
Poftim?!
- Nu sunt singurul. Gregson... - Taci!
I s-a dat acces unui detectiv amator la tot felul de informații secrete.
Iar acum e suspectul nostru.
- Cu tot respectul... - Ești un idiot, Lestrade!
Mergeți și aduceți-l aici. Imediat! Mișcați-vă!
- Sunteți mândri de voi? - Și dacă nu e doar cazul ăsta?
Dacă ne-a făcut așa de fiecare dată?
Mai ai niște prieteni în poliție. E Lestrade.
Spune că vin încoace. Se înghesuie să pună cătușele.
Fiecare polițist pe care l-ai zeflemisit, adică foarte mulți.
Mă scuzați, vă întrerup?
Cineva a livrat un plic. Am uitat, era marcat perisabil.
Am semnat pentru el.
Avea un nume ciudat. Era nemțesc, ca în povești.
- Bine prăjit. - Ce înseamnă?
Deschid eu.
Ne scuzați, doamnă Hudson.
Nu puteți da buzna așa!
Aveți mandat?
- Las-o baltă, John. - Ce maniere!
Sherlock Holmes, te arestez pe baza suspiciunii de răpire.
Nu se opune! Nu e în ordine, e ridicol!
- Duceți-l jos. - Nu trebuie s-o faci.
Nu te băga, altfel te arestez și pe tine!
- Ați terminat? - Am spus-o.
- La prima noastră întâlnire. - Nu te deranja.
Nu va mai fi suficient să rezolve crime. Într-o zi va trece linia.
Pune-ți întrebarea ce fel de om ar răpi acei copii
doar să ne impresioneze pe toți prin găsirea lor?
- Donovan? L-ați prins? - Da, domnule.
Părea puțin cam straniu, dacă mă întrebi.
Adeseori sunt așa justițiarii ăștia.
Tu la ce te uiți?
Vă simțiți bine, domnule?
- Vii cu mine? - Da.
Se pare că e împotriva legii să-l pocnești pe comisarul-șef.
- Dar e puțin incomod. - N-are cine să ne scoată din arest.
Mă gândeam la iminenta și îndrăzneața noastră evadare.
- Toate echipajele către 27. - Ce spui?
Doamnelor și domnilor, vă rog să vă așezați în genunchi.
- Acum ar fi bine! - Faceți ce spune!
Ca să știți, arma a fost ideea lui, eu sunt doar...știți voi...
- Ostaticul meu. - Da, ostatic e bine. E bine.
Acum ce facem?
Facem ce vrea Moriarty. Devenim fugari. Fugi!
Fugi după ei, Lestrade!
Ia-mă de mână.
- Acum au oamenii despre ce vorbi. - Scapă de armă!
Sherlock, așteaptă. Trebuie să ne coordonăm.
Întoarce-te spre dreapta. Spre dreapta.
Toți vor să creadă, de aia e atât de deștept.
O minciună e preferabilă adevărului. Deducțiile mele erau false.
Sherlock e doar un om obișnuit.
Mycroft ne-ar putea ajuta.
Marea împăcare între frați, dar nu prea e momentul.
Sherlock, suntem urmăriți. Știam eu că nu putem întrece poliția.
Nu e poliția, e unul din noii vecini din Baker Street.
Să vedem dacă ne dă câteva răspunsuri.
Vom sări în fața autobuzului.
Spune-mi ce vrei de la mine.
- Spune-mi! - L-a lăsat în apartamentul tău.
- Cine? - Moriarty.
Ce?
- Codul computerizat. - Normal.
Îl vinde. Programul cu care a intrat în Turnul Londrei.
L-a pus când a venit la noi.
Se schimbă jocul.
E o cheie, poate sparge orice sistem
și acum e în apartamentul nostru.
De aceea a lăsat mesajul spunând tuturor unde să vină.
Trebuie să ne întoarcem acasă și să căutăm.
Poliția e în fața casei. De ce să-l pună la tine?
Altă modalitate subtilă de a-mi murdări numele.
Sunt în aceeași oală cu criminalii.
Ai văzut? Articol care dezvăluie informații confidențiale.
Cineva pe nume Rich Brook. Cine este?
E prea târziu pentru un interviu?
Felicitări pentru "Adevărul despre Sherlock Holmes".
Știrea pe care a vrut-o toată lumea și tu ai dat-o. Bravo!
Ți-am dat ocazia. Am vrut să fiu de partea ta, îți amintești?
M-ai refuzat...
Când ce să vezi? Cineva a dat afară totul.
Absolut convenabil. Cine-i Brook?
Haide, Kitty, nimeni n-are încredere în vocea de la telefon.
Întâlnirile din cafenele,
ședințele din hoteluri când el îți bolborosea în dictafon.
De unde știi că poți avea încredere în el?
Apare un bărbat cu Sfântul Graal în buzunar.
Ce recomandări avea?
Dragă, n-aveau cafea măcinată și am luat normală.
Ai spus că nu mă vor găsi, ai spus că sunt în siguranță.
Ești. Richard, sunt martoră, ei nu ți-ar face rău în fața martorilor.
El e sursa ta? Moriarty este Richard Brook?
Sigur că e Richard Brook. Nu există niciun Moriarty.
- Nici n-a existat. Priviți-l. - Ce tot vorbești?
Rich Brook, un actor pe care Sherlock l-a angajat să fie Moriarty.
Dr. Watson, știu că ești un om bun,
să nu-mi faci rău.
Nu, ești Moriarty! El e Moriarty!
Ne-am întâlnit, îți amintești? Voiai să mă arunci în aer!
Îmi pare rău. Îmi pare rău.
El m-a plătit. Aveam nevoie de lucru. Sunt actor, eram șomer.
Sherlock, fă bine și explică pentru că nu înțeleg nimic.
Am s-o fac eu, pe hârtie. E totul aici, dovezi concludente.
Tu l-ai inventat pe Moriarty, pe dușmanul tău.
- L-a inventat? - A inventat toate crimele.
Și să pună capac la toate, a inventat un răufăcător.
- Nu fi ridicolă! - Întreabă-l. E chiar aici.
- Spune-i, Richard. - Omul ăsta a fost judecat!
Da, tu l-ai plătit să-și asume vina. Ai promis că aranjezi cu jurații.
Nu chiar un rol la West End, dar cred că a fost bine plătit.
Dar nu atât de bine încât să nu-și vândă povestea.
Îmi pare rău. Sincer.
Ăsta e articolul pe care o să-l publici?
- Că Moriarty e actor? - El știe că sunt.
Am dovezi. Arată-le. Kitty, arată-le ceva.
Da, arată-mi ceva.
Lucrez la TV. Spectacole pentru copii. Sunt povestitorul.
Sunt povestitorul. E pe DVD.
Spune-i. Totul iese la iveală. S-a terminat.
Spune-le. Spune-le! S-a terminat!
Nu! Nu mă atinge! Să nu m-atingi c-un deget!
Termină imediat!
- Să nu mă rănești! - Nu-l lăsa să scape!
Lăsați-l în pace!
Nu, nu. Are ajutoare.
Știi ceva, Sherlock Holmes?
Mă uit acum la tine și te citesc... și mă dezguști.
Poate s-o facă?
Să-și schimbe complet identitatea, să te facă pe tine criminalul?
Știe toată povestea vieții mele.
Asta se întâmplă când vinzi o minciună mare.
O învelești în adevăr s-o faci mai acceptabilă.
Cuvântul tău împotriva cuvântului lui.
A sădit îndoiala în mințile oamenilor timp de 24 de ore.
Un singur lucru trebuie să mai facă să-și încheie jocul și acela...
Sherlock?
- Trebuie să fac ceva. - Ce? Pot să te ajut?
Nu, trebuie s-o fac singur.
Să știi că te înșeli.
Contezi.
Întotdeauna ai contat și întotdeauna am avut încredere în tine.
Dar aveai dreptate.
Nu sunt bine.
Spune-mi ce s-a întâmplat.
Molly, cred că o să mor.
- Ce îți trebuie? - Dacă n-aș fi tot ce crezi că sunt,
tot ce cred eu că sunt...
ai mai vrea să mă ajuți?
De ce ai nevoie?
De tine.
Domnișoara Riley și-a făcut bine temele.
Lucruri pe care numai cineva apropiat de Sherlock le putea ști.
Ai văzut agenda fratelui tău în ultima vreme?
Două nume...al tău și al meu...
iar Moriarty n-a aflat totul de la mine.
Cum mai merge relația voastră?
Tu și Jim mai ieșiți din când în când la o cafea?
Propriul tău frate
și tu ai pălăvrăgit despre toată viața lui cu acest maniac.
N-am avut intenția...n-am dorit...
Asta încercai să-mi spui, nu-i așa?
"Ai grijă de el pentru că eu am făcut o greșeală".
Cum l-ai cunoscut?
Știm totul despre oameni ca el, îi urmărim.
Dar James Moriarty...
cea mai periculoasă minte criminală pe care a văzut-o omenirea,
iar în buzunarul lui, arma supremă.
Codul universal.
Câteva linii de cod computerizat care pot debloca orice ușă.
Și tu l-ai răpit să încerci să afli codul?
L-am interogat săptămâni întregi.
- Și? - N-a vrut să răspundă.
Stătea acolo... privind în întuneric.
Singurul lucru care l-a făcut receptiv...
eu l-am făcut să vorbească, doar puțin.
Dar...
În schimb trebuia să-i spui povestea vieții lui Sherlock.
Așadar, o minciună mare...
că Sherlock e escroc,
pe care oamenii o vor înghiți fiindcă restul e adevărat.
Moriarty voia să-l distrugă pe Sherlock
și tu i-ai dat muniția perfectă.
John...
- Îmi pare rău. - Te rog!
Te rog să-i spui.
Am primit mesajul tău.
Codul este cheia poveștii. Dacă îl găsim, îl folosim și-l batem pe Moriarty.
L-a folosit să-și creeze o identitate falsă.
Putem intra în arhive să-l distrugem pe Richard Brook.
- Îl readucem pe Jim Moriarty. - Undeva la numărul 221B.
Undeva în ziua verdictului, el l-a ascuns.
- Ce a atins? - Un măr, nimic altceva.
- A scris ceva? - Nu.
"Vino să ne jucăm. Acoperișul spitalului Sf. Bartolomeu. SH."
"P.S. Am ceva de-al tău pe care s-ar putea să-l vrei înapoi."
Da, la telefon.
Poftim? Ce s-a întâmplat? E teafără?
Dumnezeule! Sigur, vin imediat.
- Ce este? - Doamna Hudson a fost împușcată.
Probabil de unul din criminalii pe care ai reușit să-i atragi. Iisuse!
- E pe moarte, Sherlock, haide. - Du-te tu. Eu sunt ocupat.
- Ocupat?! - Mă gândesc. Trebuie să gândesc.
Trebuie să...? Chiar nu înseamnă nimic pentru tine?
Odată era să omori pe cineva pentru că a atins-o.
- E proprietăreasa mea. - E pe moarte...măi, robotule!
La dracu. La dracu! Stai aici dacă vrei, de unul singur.
Asta am. Mă protejează.
Nu, prietenii protejează oamenii.
"Aștept... JM"
Iată-ne în sfârșit.
Tu și cu mine, Sherlock.
Și problema noastră... problema finală.
Rămâi în viață!
E atât de plictisitor, nu-i așa?
E pur și simplu plat.
Toată viața am căutat distracții
și tu ai fost cea mai bună, dar acum nu te am nici pe tine
pentru că te-am învins.
Șii știi ceva? La final a fost ușor.
A fost ușor.
Acum trebuie să mă întorc să mă joc cu oameni simpli.
Se pare că tu ești obișnuit, la fel ca ei.
Asta e...
Ești pe cale să te întrebi dacă am fost real?
Am reușit să te păcălesc?
Richard Brook...
Nimeni nu pare să priceapă gluma, în afară de tine.
- Bineînțeles. - Bravo, băiete.
Rich Brook în germană este Reichenbach.
- Cazul cu care am devenit cunoscut. - Încerc să mă distrez puțin.
Bun. Ai priceput-o și pe asta.
Bătaie ca la cifre.
Fiecare bătaie este unu, restul este zero.
Cod binar. De aceea încercau asasinii să-mi salveze viața.
Era ascuns la mine, ascuns în capul meu.
Câteva linii de cod computerizat care pot sparge orice sistem.
Am spus tuturor clienților că ultimul care ajunge la Sherlock e un fătălău.
Dar acum că-l știu, pot să modific arhivele.
Pot să-l ucid pe Rich Brook și să-l readuc pe Moriarty.
Nu, nu, nu. E prea ușor.
Nu există nicio cheie, prostovane!
Cifrele sunt fără valoare. Absolut nesemnificative.
Doar nu crezi că vreo două linii de cod computerizat
or să prăbușească lumea din jurul tău?
Sunt dezamăgit de tine, ordinarule Sherlock.
Dar ritmul...
Suita Nr. 1. Mulțumesc, Johann Sebastian Bach!
- Și atunci cum... - Cum am pătruns
în bancă, în turn, în închisoare?
Jaf la lumina zilei! Nu e nevoie decât de câțiva participanți binevoitori.
"E timpul!"
Știam că ai să cazi în plasă. E slăbiciunea ta.
Întotdeauna ai vrut ca totul să fie inteligent.
Terminăm jocul? Actul final.
Mă bucur că ai ales o clădire înaltă. Frumos mod de a o face.
Ce să fac?
Da, desigur.
Sinuciderea mea.
Geniul detectiv se dovedește a fi un escroc.
Am citit în ziar, trebuie să fie adevărat.
Ador ziarele.
Povești.
Unele destul de înfiorătoare.
John, m-ai speriat? Totul e în ordine cu poliția?
A rezolvat Sherlock?
Doamne!
Taxi! Taxi! Nu, nu! Poliția, cară-te!
Mersi, frate, mersi mult!
Pot să dovedesc că tu ai creat o întreagă identitate falsă.
Sinucide-te și gata. Necesită mult mai puțin efort.
Haide.
Pentru mine.
Te rog!
- Ești nebun. - Abia acum îți dai seama?
Bine.
Hai să-ți mai dau un mic imbold.
Prietenii tăi vor muri dacă nu mori tu.
- John? - Nu doar John. Toți.
- Doamna Hudson? - Toată lumea.
Lestrade?
Trei gloanțe, trei asasini, trei victime.
Nimic nu-i mai poate opri acum...
doar dacă oamenii mei te văd sărind.
Poți să pui să fiu arestat, mă poți tortura,
poți să faci orice vrei cu mine,
dar nimic nu-i va împiedica să apese pe trăgaci.
Singurii trei prieteni de pe lume vor muri dacă tu...
Dacă nu mă sinucid și-ți închei povestea.
Trebuie să recunoști că e mai sexy.
- Și mor acoperit de rușine. - Bineînțeles. Despre asta e vorba.
Acum ai și spectatori.
Haide, aruncă-te.
Haide.
Ți-am spus cum se termină.
Moartea ta e singurul lucru care va anula ordinul asasinilor.
Eu sigur n-am s-o fac.
Mă lași un moment, te rog?
Un moment de intimitate.
Te rog.
Desigur.
Ce?!
Ce este?
Ce mi-a scăpat?
Tu n-ai s-o faci. Deci ordinul asasinilor poate fi anulat.
Există un fel de cod sau un cuvânt sau un număr.
Nu trebuie să mor dacă te am pe tine.
Crezi că mă poți face să opresc ordinul?
- Crezi că mă poți obliga? - Da.
- Și tu crezi. - Fratele tău și toți nebunii regelui
nu m-au putut obliga să fac ce nu vreau.
Da, dar eu nu sunt fratele meu, ai uitat?
Eu sunt ca tine. Pregătit să fac orice.
Pregătit să ard.
Pregătit să fac ceea ce n-ar face oamenii obișnuiți.
Vrei să dau mâna cu tine în iad? N-o să te dezamăgesc.
Nu cred.
Vorbe mari.
Nu...
Ești un tip comun.
Ești obișnuit. Ești de partea îngerilor.
Oi fi eu de partea îngerilor,
dar să nu crezi nici măcar o secundă că sunt unul dintre ei.
Nu...
nu ești.
Înțeleg.
Nu ești comun.
Nu.
Tu ești ca mine.
Ești ca mine.
Mulțumesc...
Sherlock Holmes.
Îți mulțumesc.
Fii binecuvântat.
Câtă vreme sunt în viață, îi poți salva pe prietenii tăi, ai o scăpare.
Îți urez succes.
Nu!
Da, domnule. Mulțumesc. La revedere.
Alo?
- John. - Sherlock. Te simți bine?
Întoarce-te pe unde ai venit. - Nu, vin.
Fă ce-ți cer.
Te rog.
- Unde? - Oprește-te acolo.
Privește în sus. Sunt pe acoperiș.
Doamne...
Nu pot veni jos, deci trebuie s-o facem așa.
Ce se petrece?
E vorba de iertare.
- Totul e adevărat. - Ce?
Tot ce s-a spus despre mine. L-am inventat pe Moriarty.
De ce spui așa ceva?
Sunt un fals.
- Sherlock... - Ziarele au avut dreptate.
Vreau să-i spui lui Lestrade,
vreau să-i spui doamnei Hudson și lui Molly.
De fapt, spune oricui e dispus să te asculte
că eu l-am creat pe Moriarty pentru scopurile mele.
Taci, Sherlock. Taci.
Când ne-am întâlnit prima oară,
- ...ai știut totul despre sora mea. - Nimeni nu poate fi atât de abil.
Tu ai putut.
M-am interesat despre tine.
Înainte să ne întâlnim, am descoperit tot ce se putea
ca să te impresionez.
E un truc. Doar un truc magic.
Nu. Gata, termină.
Stai exact unde ești.
- Nu te mișca. - Bine.
Ține privirea fixată pe mine.
- Te rog, o faci pentru mine? - Ce să fac?
Telefonul acesta este... biletul meu.
Așa fac oamenii.
Lasă un bilet.
Când lasă bilet?
- Adio, John. - Nu. Să nu...
Sherlock!
Sherlock...
Sherlock... Sherlock...
Sunt medic, lăsați-mă să trec. Lăsați-mă să trec, vă rog.
E prietenul meu...vă rog.
Vă rog, lăsați-mă doar...
Iisuse!
Nu.
Doamne, nu.
Sunt lucruri pe care ai vrut să le spui...
- Dar nu le-ai spus. - Da.
Spune-le acum.
Îmi pare rău, nu pot.
Toate lucrurile acelea. Tot aparatura aceea.
Am lăsat totul în cutii. Nu știu ce trebuie făcut cu ele.
Cred că le duc la o școală.
- Vrei tu să... - Nu pot să mă întorc acolo, nu acum.
Sunt furios.
Nu-i nimic, John. Nu-i nimic neobișnuit.
Toată lumea simte așa în privința lui.
Toate semnele de pe masa mea, toate zgomotele,
tras cu arma în miezul nopții.
Specimene însângerate în frigiderul meu.
Imaginează-ți...să ții cadavre la un loc cu mâncarea.
Și cearta? Mă scotea din minți cu nebuniile lui.
De fapt, nu sunt chiar atât de furios.
Bine. Te las singur să...știi tu...
Mi-ai spus odată...
că nu ești erou.
Au fost perioade în care nici nu credeam că ești om.
Dar să-ți spun ceva. Erai...
cel mai bun om...
cel mai uman...cea mai bună ființă umană pe care am cunoscut-o
și nimeni nu mă va convinge că mi-ai spus o minciună.
Iată.
Eram atât de singur...
și îți datorez atât de multe.
Dar te rog încă ceva, încă un lucru,
încă un miracol pentru mine, Sherlock, să nu fii...
mort.
Vrei să faci asta de dragul meu?
Termină. Termină cu asta.
Subtitrarea Andrada2003-BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro Thanks to Apollo www.addic7ed.com